Opinnäytetyömme aiheena on arvokkuusterapia, joka on yksi
saattohoitopotilaan lääkkeettömistä kivunhoidon
menetelmistä.
Kyseisen menetelmän käytöstä Suomessa löytyy hyvin vähän
näyttöön perustuvaa tutkimustietoa.
Opinnäytetyömme on ohjausvideo saattohoitopotilaiden parissa
työskenteleville sosiaali- ja terveysalan ammattilaisille.
Video on tehty yhteistyössä Savonia ammattikorkeakoulun ja
Kuopion kaupungin kanssa.
Arvokkuusterapia on psykoterapeuttinen, kärsimystä
lieventävä interventio.
Siinä etsitään elämän merkitystä potilaan elämänkokemuksista ja
pyritään eheyttämään henkistä puolta.
Ihmiselle voidaan luoda tunne säilyvyydestä ja jatkuvuudesta
kirjaamalla selkeästi ylös hänen kokemuksiaan ja elämän
oppejaan.
Kuuntelijan on oltava aidosti kiinnostunut potilaasta ja
reagoitava tämän elämäntapahtumiin empaattisesti.
Arvokkuusterapia on yksi lääkkeettömän hoitotyön
menetelmistä, jonka on havaittu lieventävän ahdistusta
ja
kärsimystä.
Saattohoitopotilaan kohtaavan. Sairaanhoitajan
tulee osata
arvokkuusterapian ABCD- käsitteet, jotka ovat:
Attitude eli asenne.
Hoitaja pohtii, kuinka paljon hänen omat asenteensa ja
ennakkoluulonsa vaikuttavat omaan toimintaan.
Hoitajan tulee ymmärtää, että omat asenteet vaikuttavat
potilaalle tuleviin kokemuksiin hoidosta.
Behaviour eli käytös.
Hoitajan käytöksen potilasta kohtaan tulee olla
kunnioittavaa
ja ystävällistä.
Potilaalle tulee luoda tunne, että hän on
ainutlaatuinen
yksilö, joka ansaitsee hoitajan täyden huomion.
Vaikka tilanne on hoitajalle tuttu, on se
potilaalle täysin
uusi ja ainutkertainen kokemus.
Compassion eli myötätunto.
Hoitajan on tiedostettava potilaan kärsimys
ja pyrittävä
lieventämään sitä.
Myötätuntoa voi ilmaista eleillä, katseilla sekä
puheella.
Sitä voi tarvittaessa myös opetella.
Dialogue eli dialogisuus.
Hoitaja kohtaa potilaan kokonaisuutena, eikä
keskity
vain sairauteen.
Dialogisuudessa luodaan luottamusta, avoimuutta sekä
rehellisyyttä.
Nämä neljä käsitettä ovat koko arvokkuuserapian keskeisin osa.
Hoitajan on oltava ennen kaikkea empaattinen ja
läsnäoleva.
Hänen on oltava rauhallinen ja luotava itsensä ja potilaan
välille lämmin ja avoin ilmapiiri.
Kuolevan potilaan on todettu potevan vaikeaa
epämukavuutta
sekä kärsimystä.
Voimakkaan henkisen kivun on havaittu lisäävän myös
fyysisen
kivun tuntemuksia.
Kärsimykseen liittyy vahva pelon tunne kärsimyksen jatkumisesta,
sekä siitä, että kärsimys jää merkityksettömäksi.
Keskustelussa edetään ehdottomasti potilaan
ehdoilla.
Kohtaamisen seurauksena potilas saattaa syventyä
miettimään,
kuinka on elämänsä elänyt.
Hoitajan on osattava ottaa potilaan tunteet vastaan sekä,
autettava niiden sanoittamisessa.
Mahdollista huonon kohtaamisen tuntua voivat
viestittää
esimerkiksi hoitajan kiire, empatian puute tai aidon
läsnäolon puuttuminen.
Potilaalle voi tulla tunne, ettei hänellä eikä hänen
kokemuksillaan ole merkitystä.
Mikäli kohtaaminen ei ole aito potilaan kokeman kivun ja
kärsimyksen, ei myöskään ole mahdollista lievittyä.
Arvokkuusterapiahaastattelua varten kysymykset on annettu
etukäteen potilaalle tutustuttavaksi.
Varsinaisia arvokkuuserapiatapaamisia voi
olla yksi tai
useampia.
Tapaamisessa käydyt keskustelut nauhoitetaan ja
kirjoitetaan
myöhemmin puhtaaksi.
Kun teksti on valmis, se annetaan potilaan
luettavaksi.
Haastattelu aloitetaan kysymällä tarkentavia
kysymyksiä potilaan
omasta elämästä.
Kysytään hänen elämäntarinastaan ja merkittävimmistä
hetkistä.
Niitä voivat olla esimerkiksi ensimmäinen
työpaikka, rakkaus,
lapset.
Potilas voi myös kertoa, että kuka on ollut tärkeä
henkilö
hänen elämässään ja miksi.
Voidaan kysyä hänen elämänsä tärkeimpiä hetkiä ja
sitä, miksi
ne ovat olleet tärkeimpiä.
Kysymme häneltä, millaisista asioista hän haluaa
tulla
muistetuksi.
Onko hänellä ollut esimerkiksi paljon ystäviä ja
onko hän ollut
pidetty työntekijä tai potilas vai kertoa, millainen
hän on
ihmisenä ollut ja millaisia asioita hän on
tehnyt?
Pyydetään kertomaan hänen elämänsä tärkeimmistä
rooleista
sekä saavutuksista, joissa hän kokee onnistuneensa.
Monet liittävät tähän kysymykseen kokemukset
esimerkiksi vanhemmuudesta.
Seuraavana kysymme kysymyksiä hänen läheisiinsä
liittyen.
Kysyytään, mitä hän haluaisi kertoa läheisimmilleen.
Mitä hän esimerkiksi haluaisi omaistensa tietävän?
Potilas voi kertoa, kaatuuko hän elämässään jotain tai mistä
hän
on ollut erityisen onnellinen.
On myös hyvä kertoa asioista, jotka hän on
elämässään
hyväksynyt.
Onko hänellä läheisiä koskevia toiveita tai unelmia?
Potilas voi toivoa, että läheisimmät pitäisivät
toisistaan hyvää huolta.
Hän voi kannustaa läheisiään tekemään omista
elämistään
rikkaita ja omannäköisiä ja kehottaa kokemaan ja
tekemään
asioita, joita haluavat tehdä.
Tiedustellaan myös hänen elämänoppejaan sekä hänen omia
neuvojaan ja ohjeita omaisille näiden
tulevaisuuteen.
Lopuksi kysytään potilaalta, mitä hän haluaisi
kerrottavan
dokumentissa, jossa kerrotaan hänen omasta
elämästään.
Kokeeko hän saaneensa elää hyvän elämän tai onko hän
esimerkiksi
saanut tehdä mielekästä työtä.
Aiheet voivat liittyä myös elämänkumppanin löytymiseen tai
perheen perustamiseen.
Millaisen muiston potilas haluaa läheisilleen jättää.
Yhteenvedossa hoitajan ja potilaan kesken käydään läpi
dokumentointi ja tehdään yhdessä tarvittavat korjaukset.
Kysytään miltä potilaasta tuntuu se, että hänen elämäänsä
ja
arvokkuuteen liittyviä asioita on kirjattu kysymysten
avulla
ylös.
Otetaan vastaan potilaan tunteet ja autetaan
tarvittaessa niiden
sanoittamisessa.
Keskustellaan siitä, kokeeko potilas dokumentin
hyväksi ja
millainen mieli ja olo hänelle tästä jää.
Tiedustellaan myös potilaan kokemusta haastattelun
ja
dokumentoinnin hyödyistä tai haitoista.
Potilaan ja läheisten kesken käytävässä yhteenvedossa he
voivat yhdessä käydä haastattelun läpi.
He voivat pohtia, ovatko heidän näkemyksensä
yhteneväiset, vai
eriävätkö ne.
Huomioitavaa tässä vaiheessa on se, että kyseessä ovat
potilaan
omat kokemukset ja se mitä asioita hän itse haluaa
tuoda
esille.
Potilas voi kertoa tässä näkemyksiään ja
toiveitaan omaan
hoitoonsa liittyen.
On hyvä keskustella myös mahdollisista
ristiriitatilanteista näihin liittyen.
Yhdessä heidän on hyvä pohtia mitä dokumentille tehdään ja
ketkä
sen saavat nähdä.
Läheiset voivat halutessaan keskustella myös
hoitajan kanssa
tunteista, joita dokumentointi on heissä
herättänyt.
Potilaan voi olla vaikea kohdata omainen tai
päinvastoin.
Potilas voi kokea tilanteen ahdistavana tai
pelottavana.
Syyllisyyden ja katkeruuden tunteet ovat
mahdollisia ja
tällöin hoitajan läsnäolo tilanteessa
saattaa
tasapainottaa ja helpottaa kaikkia osapuolia.
Hoitajan ammattitaito potilaan elämän loppuvaiheen
hoidon
suunnittelussa koetaan ensiarvoisen tärkeäksi.
Potilaan niin halutessa hoitaja voi olla tilanteessa
mukana myös
siinä vaiheessa, jos potilas ei enää itse pysty
kommunikoimaan.
Elämänsä ehtoopuolella olevan ihmisen on todettu
potevan
henkistä kärsimystä.
Tutkimukset ovat osoittaneet, että arvokkuusterapia on tuonut
helpotusta potilaan kokemaan eksistentiaaliseen
kärsimykseen.
Arvokkuusterapiahaastattelussa ammattitaitoisen
hoitajan on tärkeää huomioida keskeiset ABCD- käsitteet,
joiden
varaan terapia rakentuu.
Kuolevan ihmisen kärsimyksen keskellä
aktivoituvat
olemassaoloon liittyvät kysymykset, joita arvokkuus-
terapialla on tarkoitus avata.
Yleinen käytäntö on, että ensin haastattelu nauhoitetaan,
jonka
jälkeen se puretaan kirjalliseen muotoon ja
tarvittaessa
muokataan yhteistyössä potilaan kanssa.
Prosessina dokumentointi tuo potilaalle tunteen
jatkuvuudesta
sekä oman elämänsä merkityksellisyydestä.
Yhtenä saattohoidon osana arvokkuusterapiassa huomioidaan
omaiset ja lähimmäiset dokumentin avulla, sillä
dokumentti jää heille pysyväksi muistoksi.